![20190827_214627](https://i0.wp.com/www.disharmoni.no/wp-content/uploads/2019/09/20190827_214627.jpg?resize=678%2C381&ssl=1)
Hardcore-gudfedre i strålende form.
Vurdering
Agnostic Front på Parkteatret: 5/6![Karakter 5](https://i0.wp.com/www.disharmoni.no/wp-content/plugins/dh-score/images/karakter5.png?ssl=1)
I sommer har de besøkt Europa, og sist uke var det Oslo som sto for tur.
Nostalgiens makt
Bandet er i strålende form og spiller som om de eier lokalet.
Han viser seg å få rett. Konsertens innledende del graviterer i stor grad mot nyere dato, hvor låter som «Old New York» og «For My Family» feier bange anelser til side. Bandet er i strålende form og spiller som om de eier lokalet; det ellers så standhaftige Parkteatret er med ett omgjort til et av The Big Apple‘s mindre gentrifiserte kvartaler. Energinivået er høyt og fremføringene ujålete; sistnevnte topper seg i det Vinnie Stigma synger et rølpete nummer ispedd Sid Vicious-karisma og bisarre «Betty Boop»-poseringer.
Kraft og ånd
De smått aldrende herrenes energinivå i leveransen skulle indikere at ’98 var i går.
Agnostic Front har åpenbart mer å spille på enn bare nostalgi. Materialet etter årtusenskiftet har både samme kraft og samme ånd, og de smått aldrende herrenes energinivå i leveransen skulle indikere at ’98 var i går. Da får man heller tilgi at de avslutter med en cover av den for lengst utspilte «Blitzkrieg Bop», og at det tidvis føles litt som om de er på jobb. Når jobben gjøres såpass bra, er det da strengt tatt ingenting å klage over.
Vær den første til å kommentere